Sudbine
Nenad Usorac, mladi pčelar iz Glogovca: ZAPČELARIO SAM JER SE NISAM HTIO “GREBATI” OD MAME I TATE ZA KAFU
![](https://naj-portal.com/wp-content/uploads/2022/12/nenad-usorac.png)
Glogovac, malo naselje nedaleko od Koprivnice u sjeverozapadnoj Hrvatskoj mjesto je gdje Nenad Usorac, velika pčelarska nada ovih prostora, provodi svoje dane radeći ono što najviše voli. Po struci poljoprivredni tehničar, ovaj vrijedni 24-godišnjak prvi je u svojoj porodici koji se ozbiljnije bavi pčelarstvom, a cilj mu je kako kaže, sve to podići na ozbiljnije, profesionalne grane.
Za razliku od svojih vršnjaka koji u velikom broju slučajeva čekaju da im posao i zarada “padnu s neba”, Nenad je već nakon završetka srednje škole odlučio da zasuče rukave i upusti se u proizvodnju meda i mednih proizvoda. Razlog je kako kaže, jednostavan – bilo ga je sram da kao mlad i sposoban momak od roditelja traži novac za izlaske i kafu.
Trenutno ima 80 košnica, a cilj mu je taj broj povećati na 500 i sve usmjeriti na proizvodnju.
A da će jednog dana krenuti u pčelarsku avanturu moglo se prepoznati u njegovim najmlađim danima. Već kao dječak Nenad je bio okružen životinjama u čijem je društvu istinski uživao.
“Moj djed se bavio proizvodnjom mlijeka, a otac je držao bikove. Uz ljubav prema domaćim životinjama, kravama, psima i mačkama, mene su jako zanimali i kukci pa sam kao dječak lovio leptire, pauke, ose… Pčele sam hvatao u tegle u koje bih stavljao cvijet kako bih ih namamio, i to su bile moje prve “košnice”.
Ozbiljni doticaj sa pčelama sam doživio kao petnaestogodišnjak kada sam išao pomagati jednom kolegi pčelaru. Bilo mi je zanimljivo posmatrati čitav proces, i uprkos ubodima nisam odustajao. Vremenom je rasla moja ljubav prema pčelama iako ih tada nisam imao jer mi je 150 eura za jednu košnicu bilo previše.
Taj prijatelj koji je vidio da volim raditi sa pčelama i da se ne plašim uboda mi je jednog proljeća poklonio dvije košnice, i tada sam postepeno počeo sa ozbiljnijim pčelarenjem. Ideja o širenju posla mi se rodila nedugo nakon završetka srednje škole. Pošto me bilo sram da moram od mame ili tate tražiti 20 kuna da odem na kafu, odlučio sam da povećam broj košnica i sam zaradim svoj novac. Tako je krenula moja avantura koja još traje, a nadam se da neće još dugo završiti – kaže Nenad koji ističe da je pčelarstvo njegov živoni poziv.
“Pčelarstvo je moj posao koji se razvio od hobija. Isto kao što neko svako dan odlazi u firmu na posao, tako ja odlazim u pčelinjak na svoje radno mjesto. Smo postoji jedna glavna razlika, a to je što ja na posao idem sa voljom i uživam u onome što radim, što se u većini slučajeva ne može reći za one koji su zaposleni u firmama – uvjeren je Nenad.
Nenad pčelari staticionarno, a njegove košnice su smještene na tri lokacije nedaleko od kuće i dva okolna sela. Područje je veoma pogodno za pčelarenje i medobranje tako da na svom terenu ovisno o godini može “uloviti” tri do četiri paše.
“Tu je proljetni med – maslačak, jabuka, kruška, šljiva, divlja trešnja, mrtva kopriva… Nakon toga dolazi uljana repica koje ima u izobilju pošto je moj kraj relativno ravničarski i pogodan za ratarstvo čime se i veliki broj ljudi ovdje bavi. Ona nam je jedna od izdašnijih paša i usudio bih se reći da je postala glavna u zadnje tri godine.
Bagrem bi po nekom pravilu trebao biti glavni i veoma je cijenjen kod potrošača, ali proljetni mrazevi su krivci što bagrem ne može dati svoj maksimum već nekih 30-40% – kaže Nenad koji proizvedeni med prodaje preko oglasa i na kućnom pragu. Cijenom meda, kao i odnosom tržišta prema pčelarima međutim, nije zadovoljan.
Višak koji ne mogu prodati na kućnom pragu prodajem na veliko firmama koje se time bave, ali to je po smiješnoj, tačnije ponižavajućoj cijeni. Teglicu meda prodajem po 40 kuna, odnosno 10,32 KM, a kada se prodaje na veliko ide I po 18-20 kuna što je oko 4,50 KM. Dakle, cijena koja ne može ni pokriti proizvodnju. Ako bih sav med morao prodavati na veliko nisam siguran da bi mi pčelarstvo bilo profitabilno – iskren je Nenad koji se osim proizvodnjim meda bavi i uzgojem i prodajom matica.
Pčelarstvo kao i druge poljoprivredne djelatnosti iziskuje sve više znanja i inovativnosti. Uz rad na otvorenom jednako je važan posao prerade, skladištenja, marketinga i prodaje proizvoda.
“Med skladištim u bačvama koje su napravljene od prehrambene plastike i isključivo ih koristim samo za skladištenje meda. Uz navedeno, med skladištim u staklenim teglicama u kojima također ide u prodaju. Ne prerađujem med, ali pravim razne mješavine s medom kao što su mješavina meda i cimeta, mješavina meda sa raznim suhim voćem, mješavina meda s prženim lješnjakom i mješavina meda peluda i propolisa.
“Od proizvoda još na tržište plasiram saće u medu i med u saću i bavim se proizvodnjom matica i matičnjaka. Unaprijed dogovoreni otkup, nažalost kod mene ne postoji. Snalazim se na razne načine, ali moji proizvodi uvijek nađu put do tržišta – objašnjava Nenad koji promociju i prodaju svojih proizvoda obavlja putem raznih sajmova i odnedavno putem društvene mreže Facebook.
Nenad koji je inače i član pčelarske udruge “Lipa” Koprivnica, osvrnuo se i na cjelokupno stanje pčelarstva u regionu.
“Stanje pčelarstva generalno govoreći i nije baš bajno. Sve više ozbiljnih pčelara odustaje od ovog posla, a oni koji još nisu odustali šeću na ivici egzistencije. Velike problem nam stvaraju mladi pčelari početnici koji trčeći za lakom zaradom bez puno posla kupuju veliki broj pčelinjih zajednica, 30-40 komada ne znajući šta ih očekuje i kako se uopšte brinuti o pčelama. Posljedica toga je brz gubitak pčela, početničko razočarenje, što vodi tome da se saniraju propali pčelinjaci, a to se na nas odrazi time što naše pčele odlaze u grabež i vraćajući se iz pljačkaških pohoda zajedno s medom u košnicu unose bolesti poput nozeme, varoe i američke gnjiloće koja je prije dvije godine kod nas uzrokovala pravo vandredno stanje kada je stradalo više hiljada košnica od te bolesti.
Što se države tiče, ona nam je veći neprijatelj od ATL-a. Poticaja na pčelarstvo nema uprkos tome što poticaj postoji za sve ostale poljoprivredne djelatnosti, a pčelarski program jedva i da postoji. Jedino imamo pravo na povrat novca na kupnju pčelarske opreme do 80%, ali je to u stvarnosti oko 45-60%. Sve se svodi na to da ako ti imaš novac da uložiš u opremu, pa ti oni vrate novac, a ako nemaš novac naravno da ti oni ništa i ne vraćaju. Nažalost, to je princip gdje mali pčelari propadaju ili ostaju mali, a veliki pčelari mogu postati samo još veći – smatra Nenad.
Što se tiče prodaje matica, na to se ne mogu požaliti jer je prodaja čak veća u odnosu na prošlu godinu. Pa, čak bih se usudio reći da su mi matice spasile sezonu i bile dovoljna finansijska zarada da ne gasim proizvodnju, jer da sam baziran samo na prodaju meda bojim se da bih bio prisiljen na odustajanje od profesionalnog bavljenja pčelarstvom – zaključuje Nenad. (Naj portal)
Sudbine
Dragan Vratonjić ima sjajna iskustva sa Krnjićevim sokom za dijabetes: NISAM VIŠE (PRE)SLADAK
![](https://naj-portal.com/wp-content/uploads/2023/05/dragan.png)
Kažu da je rudarski hljeb sa sedam kora, ali će vam vjerovatno svi koji su nekada radili kao vozači kamiona reći isto za svoju profesiju. Duge smjene, nespavanje i visoki rizik, spadaju u opis posla profesionalnog vozača kamiona. Potvrdit će vam to i 35-godišnji Dragan Vratonjić, rodom iz Ivanjice (Srbija), ali već 12 godina živi u Ćaćku.
Sretno je oženjen, otac je dvoipogodišnjeg sinčića, za kojeg bi život dao. Dragan, kao profesionalni vozač, putuje cijelom Evropom. Kamion mu je druga kuća. Ne žali se na posao, jer je zarada dobra, jedino što mu nedostaje porodica. Suprugu i sina viđa u dane vikenda, a ponekada ih ne vidi i po 15 dana.
Za ovaj ragovor smo ga zatekli u Italiji. Veoma prijatan sagovornik ispričao nam je kako je pobijedio dijabetes TIP 1 uz pomoć Konjičkog sirupa, kojeg priprema čuveni travar Mirsad Krnjić, ali i otkrio kako je bajker od malih nogu. Motore ja zavolio uz ujaka još kao dječačić i od tada je u bajkerskom svijetu. Priprema se za susret bajkera u Trebinju koji je zakazan početkom juna. Kaže, već je rezervisao hotelski smještaj za sebe i suprugu, pomalo je uzbuđen jer prvi put u životu dolazi u Bosnu, a mnogo toga lijepog je čuo o Bosni i Bosancima.
Visoke vrijednosti šećera za njega su prošlost. Dijabetes Tip 1 je nestao. Njegova gušterača radi kao “švajcarski sat”. On se danas sjano osjeća!
A samo pola godine ranije njegovo stanje je bilo zabrinjavajuće. Čak je proveo 15 dana na bolničkom liječenju.
“Krajem prošle godine sam osjetio da nešto nije uredu sa mojim zdravljem. Najčudnije mi je bilo što sam često ustajao noću da mokrim, a to ranije nije bio slučaj. Odmah poslije novogodišnjih praznika otišao sam da obavim medicinske pretrage. Nalazi su pokazali da mi je visina šećera 21. Uz to bile su i neke bakterije u mokraći, pa su me zadržali u bolnici 15 dana. Nakon što su upalu sanirali, poslali su me kući te mi propisali da 4 puta dnevno primam inzulin – započinje priču Dragan Vratonjić.
Riječ je o onom rjeđem tipu bolesti koji predstavlja svega 10 posto svih slučajeva dijabetesa, a obično se javlja u razdoblju između djetinjstva i 30. godine života, najčešće u doba djetinjstva i adolescencije. Draganova gušterača proizvodila je neznatnu količinu inzulina, hormona koji reguiše metabolizam ugljikohidrata u tijelu.
Uz sve to šokantno je djelovala informacija da za dijabetes tipa 1 nema lijeka, osim što se bolest može držati pod kontrolom injekcijama hormona inzulina kako bi Dragan mogao imati relativno normalan život.
Tromjesečno prosjek šećera kod Deragana je iznosio 22 jedinice, tako da je inzulinska terapija bila jedino rješenje
“U januaru su mi nalazi bili katastrofalni. Oscilacije šećera su bile svakodnevne od hipo do hiper. Nije bilo ni malo dobro za moje zdravlje, a dodatni rizik je bio što sam stalno za volanom, putujem po cijeloj Evropi. Dakle, imam i neuredan život, a dijabetes zahtijeva poseban režim ishrane, fizičke aktivnosti – kazuje naš sagovornik.
Priznaje da do tada ništa nije znao o šećernoj bolesti, ali se počeo privikavati na novi način života.
“Čim sam izašao iz bolnice, slučajno čujem da je prijatelj moga druga koristitio Krnjićevu terapiju za šećernu bolest, te da je vrlo brzo normalizirao vrijednosti šećera. Odmah sam stupio u kontakt sa Mirsadom Krnjićem u Konjicu, a on me povezao sa doktorom Mišom Vučkovićem i nutricionistom Anom Trkuljom.
Kako su bili svježi nalazi, odmah sam preuzeo terapiju, uz preporuku da prvih dana uzimam i biljnu terapiju i inzulin. Redovno sam ih obavještavao o vrijednostima šećera, a kako su se one vraćale u normalu tako sam smanjivao doze inzulina. Dvadesetak dana kasnije ja sam prestao da se bodem injekcijama inzulina – priča Dragan.
Trajala je ta njegova borba sa dijabetesom skoro tri mjeseca. Dragan je ukupno potrošio tri kompletne terapije, a od nedavno ne pije više ni sirup…Uzimao je samo čajeve, ali ni njih više ne pije. Nema potrebe!
“Ja evo već skoro mjesec dana ne pijem više Krnjićvu terapiju, a kontrolišem redovno vrijednosti šećera. One su u normali. Stesao sam i 20-tak suvišnih kilograma, strogo se pridržavam uputa Ane Trkulje Vučković u vezi režima ishrane. Pojedem ponešto i od “zabranjene” hrane, ali šećer je uvijek u granicama normalnih vrijednosti – ne krije svoje zadovoljstvo Dragan.
Nakon svega Dragan će vam kazati da je bilo svega, a najviše neprospavanih noći i strahova od posljedica šećrene bolesti. Na kraju on je uz pomoć biljnih terapija travara Mirsada Krnjića iz Konjica, te stručne savjete Miše i Ane Vučković pobijedio. Njegovi nalazi su odlični, tabele idealne, a on “puca” od zdravlja.
Kontakt telefon travara Mirsada Krnjića je 061 383 325. Pozivni za BiH je 00387.
Brojna svjedočenja prezadovoljnih pacijenata i možete pronaći i na Facebok grupi: Biljem protiv šećerne bolesti (Naj portal)
-
Astrologija4 godine
Lunarni kalendar: MJESEČEVE MIJENE ZA 2021. GODINU
-
Vidoviti ljudi4 godine
Proročica Vera Čudina “ne vidi” ništa lijepo: TEK NAM PREDSTOJI HAOS, JER STIŽE OPASNIJI VIRUS OD KORONE!
-
Sudbine4 godine
Sve više Bišćanki se udaje za migrante: OD OSUDE DO ČESTITKI (POGLEDAJTE KOMENTARE)
-
Zanimljivosti2 mjeseca
Nafakali doktor Edib Šarić iz Mostara: DOBIO 17 AUTOMOBILA NA POKLON